Lommelærkens aftenssang
Mel: Hør, den lille stær

Der er ikke mange, som ved en lærke rede,
og på storken er der kun ganske få, som tror,
så hvis der er ugler i mosen dernede,
er det sikkert ravnen, som snart skal være mor.

Krage søger mage, men pluds’lig får den øj’ på
nogen ud’ på marken, som går og danser strip.
Det er nok en udsat fasan uden tøj på
eller lørdagskylling, som nu har fået pip.

Hør, den lille stær. Den har vist en lille fjer på.
Alliken er fuld. Den ar taget sig en tørn
med en gammel hejre i mosen, og derpå
er den gået til gilde alt hos den gamle ørn.

Der kan sagtens ryge en finke af panden
særlig da hvis finkerne synger fra en bog.
Fra avisen kender de fleste til anden,
der er fløjet vild – ja, af skade bli’r man klog.

Ude mellem rørene står der en og drummer
som en ko, der brøler med al sin hule klang.
Se, den sorte sol synker, og nu forstummer
også lommelærkernes stille fuglesang.

---

Men den lille lærke forstyrres i sin klukken
af en gøgeunge, som kommer ind på tværs:
”Der skal være plads til en lille smule kukken,
ellers må I droppe et af de andre vers!”

						Jens Frydendal, 6. september 2009